Nirvana 2.

Pred branjem zgodbice se prepričaj, da je 1. del nirvane že za tabo.

***

Zbudila sem se pozno. V meni je tlelo, vrelo, norelo. Privoščila sem si običajen zajtrk z veliko skodelico kave z mlekom. Po krožniku sem bolj kot ne, premetavala svojo hrano. Misli so mi tavale, medtem ko so mi oči počivale na veliki skodelici okrašeni z vrtnico…

Če pogledam okoli sebe, je stanovanje letelo mimo trenutno modernega minimalizma. Obožujem vonj starin. Mu bo všeč? Moje stare omare? Moj dom sploh? S čim, za vraga, se ukvarjam, saj ga sploh ne poznam. On mene tudi ne. In ne bom se spreminjala. Nič več in za nikogar. Pa imam en lušten pretep v glavi…

Odtavam po torbo s kopalkami in brisačo, vtaknem vanjo še vodo, knjigo in grem. Na moj plažni kotiček. Plaža je še skoraj prazna in moj prostorček, tam daleč proč od ostalih, me čaka. Danes so stare kopalke ostale doma. Za v kanto so. Ker sem sama, sem lahko brez modrčka. Po turško sedim in v naročju je knjiga. Odprta na pravi strani. A moje oči ne begajo med črkami, ampak med ljudmi. Iščejo določeno moško pojavo. A ga ni.

Dan mi mineva med stranmi knjige, plavanjem in iskanjem. O straneh, ki sem jih prebrala, raje ne bi, ker pojma nimam. Njega ni. In edina uteha je objem morja. Kosilo danes sploh ni prišlo na vrsto. Apetita ni. Skozi cel dan sem čutila samo velik nemir v svojih globinah. Želodec je poskakoval, srce ni bilo v pravem ritmu, dih je zastajal. Prvič po dolgem času se nisem znala odločiti, ali je že večer. Vseeno sem ostala in spremljala sonce. Njegov ugašajoč žar. Čarobne barve. Vsakič znova ugotavljam, da je paleta barv narave – neskončna.

Potem sem se le pobrala domov. Vznemirjena. Ravno sem zlezla izpod tuša, ko je pri vratih pozvonilo. Samozavestno je vstopil skozi vrata, mi pritisnil droben poljubček na usta in vprašal: “Si že večerjala?”

V roki je držal dve vrečki, pod pazduho pa francosko štruco. Iz ene od vrečk je zadišalo po morju. “Nisem. Ravno gor sem prišla,” sem odgovorila, skozi misli pa mi je šinilo, da je bila moja prehrana danes resnično revna.

“Krasno. Nekaj malega sem prinesel s seboj. O super, pa pečico imaš! Tu imaš steklenico. Znaš odpirati buteljke?”

“Saj me nisi tega vprašal zares?”

“Tvoj večer je danes. Odpri, nalij in uživaj. In pečico na 200 prosim.”

Iz vrečke je potegnil kapesante, česen,peteršilj, maslo in drobtinice. Sesekljal česen in peteršilj, dodal rezino masla in drobtinice, za konec pa še kanček malvazije, ki sem jo odprla. Pa ščep soli. Po dobrih desetih minutah so se na mizi kadile dobrote. Dišalo je nebeško, okus je bil prav takšen. Jedla sva skorajda v tišini.

“Kako ti je ime?”

“Petra… tebi?”

“Peter,” je odgovoril in se zasmejal.

‘Je to šala???’ mi je švignilo skozi možgane. Končala sva in preden sem skočila pospravljati, me je prijel za roko in vstal izza mize. Potegnil me je k sebi. Pričakovanje celega dne. njegov poljub je bil poln hrepenenja. Želje. Nuje. Jezik je iskal jezik, preplet in silna potreba. Po še… Po bližje… Po globlje… po več… Moje roke so se ovile okoli njegovega telesa, iskale oporo, noge pa, kot iz želatine.

“Mi pokažeš spalnico?”

Brez besed sem odtavala proti vratom v spalnico, držeč ga za roko, kot v bojazni, da bo spuhtel v nič. Obstala sva pred visoko in široko posteljo. Res da spim sama, ampak imam rada udobje. V nekaj trenutkih sva obstala gola. In kar naenkrat sem se počutila razgaljeno in prestrašeno. Stisnil me je k sebi, koža na koži. Občutek negotovosti je zamenjal dober občutek bližine. Čvrst objem. Potisnil me je na posteljo in se mi pridružil. Poljubi, ki ti odnesejo misel. Ples jezika z jezikom. Znova je risal poti po mojih ustnicah. Jeziček je uporabljal, kot jaz sicer uporabim šminko.

Drsenje po zgornji in spodnji ustnici, potovanje po vratu. Za seboj je puščal vlažno sled, v moji notranjosti pa povzročal opustošenje. Čutila sem ga vsega trdega ob meni. Čisto na rahlo je zibal z boki ob moj bok in se na ta način dražil. Prijela sem ga v vsej svoji nabrekli velikosti. Čutila sem mokroto na vrhu glavice. Hkrati pa sem vedela, da sem tudi sama mokra od poželenja. prekrižala sem nogi v potrebi. Razmaknil mi jih je in se me dotaknil tam spodaj.

“Mokra si. Zame. Zaradi mene.”

“Trd si. Zame. Zaradi mene.”

Drsela sem po njegovi trdoti in si ga želela v vzeti usta. Počasi sem zlezla navzdol in ga v resnici prvič pogledala. Držala sem ga za koren in gledala, kako trepeta v mojih rokah. Kako z vsakim utripom srca postane za kanček bolj napet in potreben. In… tako zelo velik. Prevelik…

Glavica se je svetila, vsa v pričakovanju. Nežno sem se jo dotaknila z ustnicami. Občutek je bil popoln. Dlan je drsela po korenu, ustnice in jezik pa so se igrali z gornjim delom uda. Počasi sem stopnjevala ritem. Rastla je njegova trdota – kot da ni bil že prej trd. Slišala sem njegov pospešen dih. Neskončno sem uživala, saj sem vedela, da mu je lepo. Ples dlani in jezika. Pripeljala sem ga tako daleč, da si je pomagal z boki. Suval je navzgor.

Vmes je šepetal: “Ja. Ja. Jaaa, ustavi se, prišlo mi bo.”

Moje oči so se poredno srečale z njegovimi in brez besed sem nadaljevala. Moj ritem se je še pospešil, njegovi boki so suvali v moja usta vse bolj zahtevno. In potrebno. Zdaj sva oba vedela, da hrepeni samo še po odrešitvi. V nekem trenutku je obstal in iz sebe spustil zvok, ki je v trenutku napolnil moja usta s tekočino. Zvok iz njegovih ust je vame pognal iskrice poželenja in zadovoljstva. Brez besed je prišel do mene in me strastno in z zadovoljstvom poljubil.

“Draga, na vrsti si.”

Skobacal se mi je med nogi. S prsti mi je razširil sramne ustnice in počasi z jezikom potegnil po vsem mojem spolu. Bila sem mokra, v vršičku sem čutila utrip, ščegetavček je bil več kot pripravljen na njegov jezik. Misli niso mogle slediti. Samo občutki so bili. Potovanje jezika po celi sredici, njegov prst globoko v notranjosti. Čutila sem samo naraščajočo napetost. Zdaj so moji boki želeli dajati ritem za hitrejšo odrešitev. Jezik… Ščegetavček… Prst… in naenkrat občutek potovanja odrešitve.

Obmirovala sem z boki, dvignjenimi od podlage, čakajoč, da pride in me raznese. Tik pred koncem mi je celo telo trepetalo v želji in pričakovanju. Potem vem, da so bile zvezde, da je bil nor občutek, da sem se izkričala v strastem zadovoljstvu. Objeta sva obmirovala. Rada bi še… A je čez nekaj časa vstal in rekel: “Draga, jutri zvečer spet pridem. Ali lahko ti poskrbiš za večerjo, ker vem, da jaz ne bom imel časa?”

“Seveda. Hvala za vse danes.” Droben poljub na ustnice in že ga ni bilo več.

Ostala sem sama, z vonjem po njem na rokah in okoli ustnic, na pol potešena in s hrepenenjem… Jutri…

Mercedes